KURZUS: Közlekedéstani alapismeretek

MODUL: A posta és a távközlés

A posta és a távközlés szabályozása és szervezetei

| A posta és a távközlés szabályozása és szervezetei
Tanulási célok A lecke áttanulmányozása után Ön képes lesz:
| megfogalmazni, hogy hogyan változott a hírközlés törvényi szabályozása hazánkban;
| megfogalmazni, hogy hogyan változtak a hírközlés szervezetei hazánkban;
| megfogalmazni, hogy hogyan változtak a hírközlés nemzetközi szervezetei.
Tevékenységek Olvassa el figyelmesen a 118.-119. oldalt a jegyzetből! Állapítsa meg, hogy hogyan változott a hírközlés törvényi szabályozása hazánkban! Állapítsa meg, hogy hogyan változtak a hírközlés szervezetei hazánkban! Állapítsa meg, hogy hogyan változtak a hírközlés nemzetközi szervezetei!
Összefoglalás A posta fogalma hosszú ideig magában foglalta a hírközlés minden tevékenységét. Ennek megfelelően Magyarországon is egészen a rendszerváltozás időszakáig a Magyar Posta szervezetébe tartozott a vezetékes és a vezeték nélküli távközlési tevékenység (a távbeszélő igazgatóságok, valamint a Rádió és Televízió Műszaki Igazgatóság) is. 1989-ben a hírközlési szolgáltatási tevékenység egyes részei szervezetileg elkülönültek, különvált a Magyar Posta Vállalat, a MATÁV és a Magyar Műsorszóró Vállalat. Ezek később részvénytársaságokká alakultak (az utóbbi Antenna Hungária Rt néven). A korábban hatósági feladatokat is ellátó Magyar Postából ez a tevékenység a Postai és Távközlési Felügyelethez, valamint a Frekvenciagazdálkodási Igazgatósághoz került , ezekből hozták létre később a Hírközlési Főfelügyeletet. Hazánkban a posta, a hírközlés állami irányítása hagyományosan a közlekedésével egy szervezetben valósult meg. Így volt ez a II. világháború előtt is, azt követően mintegy négy évtizeden keresztül ezt a tevékenységet a Közlekedés- és Postaügyi Minisztérium látta el. A 80-as évek közepén rövid időre különvált a Közlekedési Minisztérium és az országos hatáskörű szervként minisztériumi funkciót betöltő Magyar Posta, hamarosan azonban az irányítási tevékenységet tekintve ismét közös szervezetbe kerültek, előbb Közlekedési, Hírközlési és Építésügyi Minisztérium (KÖHÉM), majd 1990-től Közlekedési, Hírközlési és Vízügyi Minisztérium (KHVM) néven. Ez a jól működő konstrukció bomlott fel a 2000. évben, amikor a hírközlési tevékenység kikerült a KHVM hatásköréből, s a tevékenység felügyeletét és államigazgatási feladatait a Miniszterelnöki Hivatal vette át. Egy ideig ez gyakorolta a felügyeletet a hatósági mellett már a szabályozási feladatokat is ellátó Hírközlési Főfelügyelet felett is. A 2002. évi parlamenti választások után megalakult kormányban a hírközlés ügyeivel az új informatikai és hírközlési tárca foglalkozik. A kormányzati távközlés és informatika továbbra is a Miniszterelnöki Hivatalhoz tartozik. Korábban a hírközlési tevékenység egészét, tehát a postai, a távközlési és a frekvenciagazdálkodási tevékenységet is hazánkban a posta látta el. Az 1936 illetve 1964 évi postatörvény alapján a Magyar Posta kizárólagos joggal végezte ezt a teljes egészében állami feladatnak tartott tevékenységet. Ez a helyzet állt fenn egészen addig, amíg 1989-ben a Magyar Postáról leválasztották az államigazgatási feladatokat, s külön szervezetekbe került a postai, a távközlési és a műsorszórási feladatok ellátása. Ezt az átalakulást a rendszerváltozás követelményeinek megfelelően követnie kellett a jogi szabályozásnak is. Így jöttek létre az 1990-es évek elején a hírközlés ágazati törvényei a postáról, a távközlésről és a frekvenciagazdálkodásról. A postáról szóló 1992. évi XLV. törvény postai alapszolgáltatásnak tekintette a levélküldemények és a postautalványok felvételét, továbbítását és kézbesítését. Rögzítette a törvény, hogy postai alapszolgáltatást csak állami postai szolgáltató és koncessziós társaság végezhet, s csak állami postai szolgáltató jogosult postabélyeg és postai értékcikk kibocsátására, valamint a postai alapszolgáltatások nemzetközi végzésére. A törvény postai különszolgáltatásnak tekintette a küldeményekhez kapcsolódó ajánlott, tértivevényes, légi, expressz, stb. szolgáltatásokat, amelyeket az alapszolgáltatáshoz kapcsolódva a szolgáltató köteles elvégezni. A törvény szerint a postai alapszolgáltatásokról az ország minden településén gondoskodni kellett úgy, hogy azok minden munkanapon igénybe vehetők legyenek. A 600 főnél nagyobb településen ezt állandó szolgáltató helyen kellett biztosítani, az ennél kisebb településeken ez mozgó vagy egyéb postai szolgáltató helyen is meg lehetett tenni. A 20 ezer fős lakosszámot meghaladó településeken 20 ezer lakosonként legalább egy állandó postai szolgáltató helyet kellett biztosítani. A távközlésről szóló 1992. évi LXXII. törvény legfontosabb jellemzője, hogy a távközlés liberalizálása és a koncessziós törvény követelményeivel összhangban megteremtette a többszereplős piac kialakításának feltételeit a koncessziós és az egyéb közcélú távközlési szolgáltatások szétválasztásával. Koncessziósnak minősítette a közcélú távbeszélő, mobil rádiótelefon, személyhívó szolgáltatás, valamint az országos és körzeti rádió és televízió műsorszórás és szétosztás ellátását, amit csak többségi állami tulajdonú vagy koncessziós társaság végezhetett. Egyéb közcélú távközlési szolgáltatások engedély alapján, nem közcélúak pedig a bejelentési kötelezettség teljesítésével voltak nyújthatók. Szétválasztotta a törvény a távközlést illetően az állami és a gazdálkodói feladatokat. A távközlés állami hatósági feladatait a miniszter felügyelete alatt működő egységes államigazgatási szerv látta el, melynek központi szerve a Hírközlési Főfelügyelet. A frekvenciagazdálkodásról szóló 1993. évi LXII. törvény e speciális tevékenység műszaki és igazgatási eljárásainak sajátos szabályait rögzítette. Hatálya kiterjedt a rádiótávközlő berendezések, a nagyfrekvenciás villamos berendezések és a nagyfrekvenciás jelet keltő berendezések gyártóira és üzemeltetőire (használóira) is, így meghatározó jelentőségű volt a távközlés területén is. Megállapítható, hogy az ismertetett három törvény jól töltötte be alapvető szabályozó funkcióját a magyar hírközlés átalakulásának, a távközlés rendkívül gyors fejlődésének időszakában. A megváltozott piaci viszonyok, s ezen belül főként a MATÁV nemzetközi és távolsági szolgáltatói monopóliumának lejárta, valamint az uniós jogharmonizáció követelményei szükségessé tették új jogszabályok kidolgozását, aminek középpontjában az egyetemes hírközlési szolgáltatások és szolgáltatók elvén alapuló egységes hírközlési törvény megalkotása állt. Ezt a jogszabályt a Parlament hosszas előkészítés és egyeztetés után 2001. tavaszán fogadta el a 2001. évi XL.törvény formájában. Az új törvény leglényegesebb vonása a liberalizáció, amit az is lehetővé tett, hogy a korábban megkötött koncessziós szerződések 2001. december 22. és 2002. november 1. között lejártak. A törvény szerint a továbbiakban hírközlési szolgáltatást bejelentés alapján bármely természetes vagy jogi személy nyújthat. Ez alól kivételt csak az országos és körzeti rádió és televízió-műsor szórása jelent, amit csak erre a feladatra alapított koncessziós társaság, vagy e célra az állam által alapított gazdálkodó szervezet végezhet. Korlátozás még, hogy kábeles műsorelosztási szolgáltatást csak jogi személyiséggel rendelkező gazdasági társaság végezhet. Piaci viszonyok között a szolgáltatók gazdasági megfontolások alapján csak jövedelmező szolgáltatást nyújtanak. Ugyanakkor a hírközlési alapellátást általánosan biztosítani kell. Erre szolgál az egyetemes szolgáltatás intézménye, amelynek körébe a postai alapszolgáltatás, az alapszintű távbeszélő, adatátviteli szolgáltatás, a nyilvános távbeszélő állomás, az ingyenes segélyhívás és az elérhető előfizetői névjegyzék tartozik. E tevékenységeket az egyetemes szolgáltatók végzik, amelyek szerződésük lejártáig a jelenlegi koncessziós társaságok, vagy más távközlési szolgáltatók lehetnek, egyetemes szolgáltatási szerződés alapján. A postai egyetemes szolgáltató kijelölés alapján a Magyar Posta Rt. Az egyetemes szolgáltatókkal a szakmailag illetékes miniszter állapodik meg. Az esetleges veszteség kompenzálását az Európai Unió támogatási (veszteségtérítési) elveivel összhangban kell megoldani. A hírközlés legjelentősebb nemzetközi szervezete a Nemzetközi Postaunió (IPU, Genf). 1947 óta az ENSz szakosított intézményeként működik. Ez a testület a Német-Osztrák Postaegyesülethez az 1860-as években csatlakozott országokból alakult Világposta Egyesület (1875) utóda. Tagállamainak területe egységes postaterület.

| A posta és a távközlés szabályozása és szervezetei - feladatlap
Egészítse ki az alábbi mondatot! A posta fogalma hosszú ideig magában foglalta a(z) minden tevékenységét.
Egészítse ki az alábbi mondatot! Hazánkban a posta, a(z) állami irányítása hagyományosan a közlekedésével egy szervezetben valósult meg.
Egészítse ki az alábbi mondatot! Korábban a hírközlési tevékenység egészét, tehát a postai, távközlési és frekvenciagazdálkodási tevékenységet is hazánkban a(z) látta el.
Egészítse ki az alábbi mondatot! A hírközlési alapellátás biztosítására szolgál a(z) szolgáltatás intézménye.
Egészítse ki az alábbi mondatot! A(z) legjelentősebb nemzetközi szervezete a Nemzetközi Postaunió.